"Så underlig er våre sjeler konstruert"-
- "og så løst sammenbundet er vi med suksess eller ruin."
Mary Shelley
Var det noen som så deg?
Ikke fornærm meg.
Her. Det er en liste til der.
Jeg trenger leveransen til neste uke. Samme vilkår.
- Bare dette? - Det er det siste.
Det er viktig at den er så fersk som mulig.
Ingen forråtnelse, intakt, ingen stikksår. Forstått?
Ja, jeg skjønner.
Så kjenner vi ikke hverandre. Ikke snakk om meg.
Ser du meg i gangene, så se bort. Forstått?
Kan vi ikke engang drikke kaffe sammen?
Jeg mener alvor.
Slapp av, doktor. Jeg er ikke ute etter ditt vennskap.
Godt.
Doktor...
Ha en god natt.
God morgen, studenter. Velkommen til legevitenskapens filosofi.
Hva er filosofi? Noen?
Læren om visdom.
- Eksistensens natur. - Eksistensens natur.
Hva betyr det å eksistere?
Det er vanskelig. Det er som meningen med livet.
Hva gjør vi her? Hvorfor må vi dø? Må vi dø?
Hvorfor må vi dø?
Alle levende organismer må følge fysikkens lover.
De sørger for at vi eldes, at molekylene våre brytes ned med tiden.
Hvorfor er kroppene våre så sårbare for omgivelsene og hverandre?
Disse lover motarbeider oss.
Men lover kan brytes. Det er vår oppgaven å gjøre dem overflødige.
Så hva er det vi prøver å gjøre?
Vi har alt fått til mye.
Se på all utviklingen det siste århundret.
Svartedauden er nesten en fantasi. Et eventyr for barna våre.
Lemmer kombineres med maskiner. Science fiction blir virkelighet.
Likevel streber vi oppover.
Hvorfor planer vi ikke ut?
Hva er det vi prøver å oppnå?
- Udødelighet. - Udødelighet.
Eksistensens natur er å fortsette å eksistere.
Men hvem fortsetter å eksistere?
- Gud. - Gudene.
Gudene lever for alltid og er alt vi vil bli.
Da skal jeg fortelle at de er oss. Vi er dem og de er oss.
En gud er ingen begrensning, det er en bedrift.
Dere valgte dette området siden dere har innsett-
- at de to viktigste tingene er å gi liv og ta liv.
Å besitte den makten, er å ha Guds hånd.
Ok. De fleste vet nok at jeg har vært på en ekspedisjon i Giza.
Det hadde vel vært moro å prate litt om de store pyramidene?
Alle vet at de var graver for de gamle egypternes konger.
Enda viktigere, de var et symbol for suveren makt.
Et sted der konger ble forvandlet til guder.
- Men hvordan ble de bygget? - Utenomjordiske.
Utenomjordiske. Selvsagt. Av ren nysgjerrighet.
Rekk opp hånden, dere som tror at utenomjordiske bygde pyramidene.
Kom an, folkens. Vær stolte over deres egen art og dens potensial.
Vi har gjort mye fælt. Skal dere ta fra oss dette fantastiske?
Du må innrømme at bevisene fins der.
Vi kan ikke bygge dem i dag, langt mindre for 4000 år siden.
At vi ikke bygger pyramider, betyr ikke at vi ikke kan.
Vi prioriterer andre ting. Skulle regjeringen bruke ressurser-
- og ansette 100 000 for å bevise at vi kan bygge pyramider?
Ok, hvordan transporterte de 50-tonns steiner uten hjulet?
- Hundrevis av kilometer. - Jeg vet ikke. Laserstråler?
Teleportering?
For det første veier de ikke 50 tonn.
Det er omkring 2,5 tonn.
De hadde hjul, men de brukte sleder.
Som nissens slede, men større.
Nova-eksperimentet viser-
- at 2,5 tonn kan slepes av så få som tolv menn.
Det er mange som ikke er enig. Det vet du vel?
Mange?
Vet du, en stund-
- trodde mange at jorden var flat.
En stund var det mange-
- som trodde at mange andre var hekser og brente dem levende.
Iblant betyr "mange folk" bare "mye idioti".
Jeg håper at kurset forhindrer deg i å bli en idiot.
- Får jeg bære bøkene dine, lærer? - Victor, hvordan har du det?
Bra, nå som du er her. Jeg har noe til deg.
Hva er dette? Det hadde du ikke trengt.
- Takk. - Du må ikke glemme daten vår i kveld.
Date? Hadde vi planer?
- Kjempegøy. - Det er klart jeg ikke har glemt det.
Hvordan var ekspedisjonen? Fant du noe?
- Ryktet sprer seg raskt. - Jeg har hørt en del.
- Hva for noe? - Som at dere var flere som kom hjem.
- Det er konfidensielt, så langt. - Så det er sant?
- Kom an. - Når har du time?
- Om 40 minutter. - Ok, kom med meg.
Hei, Isaac. Min venn Victor er professor her.
- Hyggelig å treffe deg. - Isaac var vår antropolog i Giza.
- Kult. - Får jeg vise Victor vår nye gjest?
Selvsagt.
Der er han.
- Utrolig. - Tenk å få treffe en egyptisk konge.
- Konge? - Userkara fra det sjette dynasti.
Sjette dynasti? Da er han vel 3000 år gammel?
Ja, mer eller mindre.
Har du hørt nyhetene?
Professor Walton vil utføre obduksjonen på Bioarch.
- Bioarch? I England? - Det er det jeg har hørt.
Hvorfor sende mumien til New York om den likevel skal til Europa?
- Hvorfor ikke her? - Han vil ha en biolog fra Bradford.
En som nekter å fly.
- Han vil reise for skolens penger. - Du har nok rett.
Hva hendte med ørene? Det er ikke forråtnelse, de ble fjernet.
Veldig bra. Veldig observant.
De ble fjernet.
De ble skåret av med en dolk mens han levde, for å være nøyaktig.
Sammen med noen andre deler.
- Han må ha gjort noen forbannet. - Du aner ikke.
Hvem er Kong Userkara? Jeg kjenner ikke til navnet.
Nei, det hadde vært imponerende. Man vet ikke mye om ham.
Derfor er funnet så viktig.
- Og ifølge Naihla er det farlig. - Hvorfor er det farlig?
Vi fant et pergament i Userkaras grav.
Det var på et hittil ukjent språk. Naihla klarte å oversette det.
Ifølge pergamentet er Userkaras sjel fanget i kroppen hans.
En evig forbannelse.
"De som prøver å frigjøre den, er dømt til en pinefull død."
- Stemmer det, Naihla? - Sånn omtrent.
- Hvordan frigjør man sjelen hans? - Det står heldigvis ikke.
- Selvsagt. - Pass opp. Det er ikke trygt.
Userkara biter ikke. Jeg lover.
- Godt å se deg igjen. - Jeg vet at vi ikke får ta hit folk.
Ingen fare, jeg gjør et unntak for den unge doktoren.
Hvem kan bedre hjelpe oss med å studere eldgammel anatomi?
Dessverre, jeg arbeider bare med de levende.
Så synd. Det fins et hav av kunnskap å finne i levningene hans.
- Og forbannelsen? - Skrøner. Skremselstaktikk.
Man ville hindre andre fra å håndtere levningene.
Det er alt. Jeg garanterer at Userkaras sjel-
- for lenge siden har forlatt denne kropp.
- Jeg ga deg vel ingen problemer? - Nei. Professor Walton liker deg.
- Han prater ofte om deg. - Hva sier han?
Du er et vidunderbarn, smartere enn de fleste.
Det var snilt, men ikke sant.
Professor Walton skryter sjelden om noen.
- Personlig er jeg uenig. - Jaså?
- Du er ikke så smart som de sier. - Jaså, hvorfor det?
Hadde du vært smart, hadde du bedt meg ut før.
- Hei, bedre sent enn aldri. - Vi ses i kveld.
- Ikke glem å tekste adressen. - Nei da.
- God morgen. - God morgen, professor.
Hvordan går det, kamerat?
Har du mat til overs?
Sett deg, min venn.
Takk.
- Hvordan kan du spise sånn dritt? - Man blir vant. Jeg har spist verre.
- Jeg beklager. - Dette pleier å hjelpe.
- Det er iskaldt ute. Sover du her? - Akkurat der du sitter.
Fins det ikke noe hospits med varme?
Hospits? Da sitter jeg heller i fengsel.
Jeg har sett utrolige ting på de stedene.
Jeg tror på alt.
Man får ikke ha eiendeler der. Man kan smugle inn stoff og lus.
- Personalet kastet ut vesken min. - Svin.
Dette teppet var min datters.
Jeg sitter heller i kulden enn å gi fra meg dette.
Hvor er datteren din nå?
Kan hun ikke hjelpe deg?
- Jeg vil ikke prate om det. - Jeg forstår.
Det er en hard verden, uten tvil.
Vet du hva? Du har vært så sjenerøs at jeg skal være ærlig.
Jeg er ikke utslått.
Nei, jeg tjener bra på universitetet.
- Kom an. - Jeg mener alvor.
Ja, du ser litt for ren ut.
Der ser du. Jeg snakker sant.
Siden jeg er så real, skal jeg hjelpe deg.
Gud velsigne deg. Jeg visste at du var godhjertet.
Rolig.
Rolig. Det blir best slik. Tenk på datteren din.
Sånn ja. Sånn ja.
Sånn ja.
Fortell om arbeidet ditt. Du elsker det, helt klart.
Det gir livet mitt mening.
- Hva er det du liker med arkeologi? - Det er veldig.
Å se hvor vi kom fra og hvor langt vi har kommet.
Å finne et hav av kunnskap begravet under tidens sand.
Hva er bedre enn oppdagelser?
Får jeg spørre om noe? Dette med forbannelsen...
Tror du virkelig på det?
- Gjør du slutt om jeg sier ja? - Nei, jeg er bare interessert.
Ikke vær nedlatende. Du syns at det er tåpelig. Du trengte ikke si noe.
- Jeg kjenner typen din. - Min type?
Du tror på vitenskapen og er trolig ateist.
Av ditt arrogante rykte å dømme-
- er du mest sannsynlig satanist.
- Satanist? Virkelig? - Ja. Mennesket er sin egen gud.
- Hva er galt med det? - Ingenting.
Det hadde vært trist om vi, etter vår korte tid her, skulle råtne bort.
Ok.
Du da, Victor? Når ble du interessert i legevitenskapen?
- Da jeg var veldig ung. - Var det noe stort som drev deg dit?
Jeg ville bare hjelpe mennesker.
Det var vel et godt svar.
Du, jeg fornærmet deg vel ikke med det om forbannelsen?
Nei, slett ikke.
Vet du, bestefaren min var antropolog i Kairo.
Han ledet mange ekspedisjoner i 50 år.
I 1932 var han med i en gruppe som fant en grav i Abusir.
Den var full av skatter.
Selvsagt syntes mange at det var en god ide å ta med hjem en del.
Alle unntatt bestefar, som kjente til gravens forbannelse.
Han tryglet og ba om at de ville etterlate skattene,-
- men ingen hørte. Innen ett år var alle fra ekspedisjonen døde.
Unntatt bestefaren din? Oi.
Det fins større krefter på jorden enn man kan tenke seg.
Bestefar trodde på dem.
Det gjør jeg også.
Det er enda kaldere, utrolig nok.
Du kan få smørbrød, hvis du er sulten. Jeg har ikke spist siden i morges.
Professor? Professor? Skal jeg hente hjelp?
- Nei, jeg har det bra. - Du ser ikke frisk ut.
Hva har hendt her inne?
Hva er det?
Det er øyet. Herregud.
- Hvor fant du det? - Begravet i brystkassen hans.
Han er full av overraskelser.
Det er utrolig.
Det er garantert den eldste avbildningen av øyet hittil.
Dette blir guttene gale over.
Teknisk sett må vi ikke fortelle noen om det.
Du kan ringe antikvitetshandleren i Dubai.
Det blir vår lille hemmelighet.
Kom an, professor. Jeg spøker bare.
Jeg hadde det hyggelig i kveld. Magen min også.
Så fint, det gleder meg.
- Får jeg fortelle noe? - Selvsagt.
Jeg har aldri fortalt det jeg skal si nå.
- Jeg har aldri følt meg så nær noen. - Ok...
Jeg begynte med medisin av en grunn.
Mamma tok livet av seg da jeg var liten.
Jeg fant henne i badekaret, hun hadde skåret seg i håndleddene.
Jeg ble hos henne i flere dager.
Hun var som en isblokk.
Først tre dager senere kom politiet.
De måtte dra meg fra henne. De bendte fingrene våre fra hverandre.
- Victor, jeg er så lei for det. - Det må ikke være sånn.
Victor, se på meg. Jeg er så lei for det.
Vet du hva jeg ønsker?
At jeg tar feil om alt.
At jeg får treffe henne når jeg dør.
At jeg får se henne smile.
Isaac? Professor Walton?
- Professor Khalil. - Du skremte meg!
- Så lettskremt du er. - Hvem har tuklet med levningene?
- Hva mener du? - Se på brystkassen. Noe mangler.
- Ja, så rart. - Var Isaac her i går kveld?
Vi så hverandre sist i går. Han hadde ringt om han fant noe.
Det er det som bekymrer meg. Isaac ville ikke gjøre det, og han får ikke.
- Professor, er alt i orden? - Ja da, jeg har det bra.
- Jeg får sånn fæl migrene. - Du skal kanskje gå hjem og hvile?
Nei, jeg har en forelesning i dag.
- Er du sikker? - Ja, helt sikker.
- Trenger du hjelp? - Victor, hva gjør du her?
Jeg spionerer på deg. Hva har vi her?
- "Fornegyptiske forbannelser"? - Du våger ikke.
Boken ser 300 år gammel ut.
- Hvorfor gikk du i morges? - Er du sint på meg?
Du kunne ha sagt ha det.
Du så fredelig ut. Jeg ville ikke vekke deg. Jeg er her nå.
Det var bra at du ikke skremte meg.
Jeg er ikke vant til menn i sengen, og jeg har en kniv under madrassen.
- Godt å vite framtiden. - Tror du at du besøker sengen igjen?
Ja, det gjør jeg.
Når kan vi ses igjen? I kveld? I kveld?
- Når? - Klokken åtte.
Det var under den lånte tiden med Osiris-
- at Isis unnfanget et barn.
Horus.
For å hevne sin fars død-
- utfordret Horus Set i ulike konkurranser.
De varte i nesten 80 år. Etter kamper i styrke og forstand,-
- utpekte gudene Horus til vinner-
- og rettmessig arvtager til Egypts trone.
Unnskyld.
Dere får unnskylde meg, det var alt for i dag.
- God bedring, professor. - Takk. Lenora, ikke sant?
Professor Desai kaller deg sin beste elev.
Hun sa at avhandlingen din var eksepsjonelt god.
- Jeg vet ikke. - Du er vakker og intelligent.
Jeg vil snakke med deg om en praksis-
- som kan gjøre under for karrieren din.
Kom innom laben min i kveld, så vi kan diskutere det.
- Jeg blir målløs. Takk. - Ingen årsak.
- Passer 22? - Perfekt.
- Vi ses i kveld. - Ok, professor.
Tirsdagen 2. februar 2014. Klokken 19.26.
Objektet har blitt holdt i live i en måned, en time og 18 minutter.
Og 18 sekunder, eksakt.
Lemmer forynges, tross mangel av blodårer og arterier.
Hudfargen er gulaktig og ikke blå, som for noen dager siden.
Objektets følsomhet økes.
Refleksmessig reaksjon ved nålestikk er ubehag.
Kanskje til og med smerte.
Den er varm. Serumet virker.
Det er fastslått. Kroppen kan gjenopplives når den er komplett.
Hvem der?
- Herregud, Carter. - Det får man si.
Til være labrotte har du god kvinnesmak.
Professor Khalil.
Si meg, hvordan lukter hun? Har du fått komme til ennå?
Har du det jeg ba om? Vis meg.
- Den er perfekt. - Den er fersk. Riktig fersk.
Så fersk at den trolig tenker fremdeles.
Det er tanken. Godt jobbet.
Betalingen først.
Jo, doktor?
- Vi har en ting til å diskutere. - Hva?
Siden gjenstanden var vanskelig å få tak i, holder ikke 5000.
Hva mener du? Vi sa 5000 ved leveranse.
- Hva gjør du? - Reforhandler avtalen.
Jeg vet at det svir, doktor.
Det er som det er.
Herregud, hva gjør du her nede?
Dette er en ting, men kjemikaliene kan slå ut et mindre land.
Ikke gjør det!
- Rolig, doktor. - Hør, tulling. Det er brennbart.
- Vi vil ikke at du kommer ille ut. - Du er ålreit, doktor.
- Du har ikke mistet humoren din. - Bare si hva du vil ha.
Jeg vil ha 30 000 for hjernen. Jeg vet at du har det.
Du er født med sølvskje i munnen.
Skal du få 30 000 for noe jeg kan ta fra skolens likhus?
Det er for leveransen og at jeg skal tie.
Sier du nei så avslører jeg ditt lille eksperiment.
- Jeg drar deg med deg. - Prøv, du.
Du vil vel ikke bli tiltalt for medvirkning til drap?
- Hva mener du? - Du ville ha den fersk.
- Herregud. - Nettopp, doktor.
Hvis jeg var deg, ville jeg slutte med truslene.
Du er gal.
Er jeg gal? Se deg selv i speilet.
Hva er det?
Hva i helvete?
Helvete!
Din grådige jævel.
Den var perfekt.
Helvete.
Lev!
Kom an, lev!
Kom an!
Kom an. Kom an, lev nå.
Kom an, din jævel.
Nei. Nei, nei, nei. Kom an, lev!
Kom an!
Nei...
Nei, ikke gjør dette mot meg. Kom an.
Pokker. Pokker.
Kom an! Kom an!
Rasshøl.
Professor Walton?
Hallo, professor?
- Enestående, ikke sant? - Oi, professor.
Unnskyld. Jeg gjør alltid det.
Ingen fare.
Vel, hva syns du?
Utrolig, den er så godt bevart.
Du aner ikke hvor godt bevart han faktisk er.
Vil du røre ved ham? Gjør det.
- Jeg burde ikke det. - Kom an, han skader deg ikke.
Føles det ikke som varmt lær?
Tenk at det en gang var-
- varmt, mykt kjøtt.
Akkurat like levende som du og jeg-
- i denne stund.
Så... Ville du diskutere praksisen?
Tre elever skal hjelpe meg-
- med obduksjonen av Userkara ved Bioarch i York.
Jeg vil ha deg på teamet mitt, Lenora.
Jeg er smigret. Jeg sier ja.
Jeg så gløden i øynene dine-
- da du hørte på forelesningen min.
- Likte du den? - Ja, det var som å være der.
Iblant føles det som om jeg var det.
Det fins mange likheter mellom Osiris og Userkara.
- Jaså, hvilke da? - Vel, for eksempel...
Som Osiris' bror Set var Userkara også en tronraner.
Han myrdet sin far Teti-
- og etterfulgte sin bror Pepi, den rettmessige tronarvingen.
Pepi ble vel konge? Hva skjedde med Userkara?
Userkara var en tyrann, et monster.
Snart konspirerte hans nærmeste med Pepi-
- for å stoppe hans skrekkvelde.
Han ble forrådt av sin eget garde og ble henrettet,-
- men først etter at hans sanseorgan-
- var blitt fjernet, ett etter ett.
Først tunga, så nesen og ørene.
Øynene fikk sitte igjen, så at han kunne se på-
- når hans fallos ble saget av og kastet til hundene.
Det beryktede verktøyet for å fjerne hjernen.
Han levde fremdeles da prestene begynte å balsamere ham.
Ifølge legenden skal Pepi ha påkalt en mektig heks-
- som la en forbannelse over Userkaras sjel.
En forbannelse som hindret ham fra å tre inn-
- i det glade livet etter dette og all dets prakt.
Vær så snill, professor, slipp meg!
Vær så snill, ikke drep meg! Herregud, slutt!
Professor Khalil?
Hun som bærer Horus symbol, før henne til meg.
Ja, jeg fører henne til deg, store konge.
Svarte!
Jeg klarte det.
Den lever.
Den lever!
Nevnte hun ikke hvor hun skulle? Ingenting?
Professor, hva skjer her?
- Kan jeg hjelpe deg? - Hun arbeider her, professor Khalil.
Kan du vente utenfor? Jeg vil prate med deg når jeg er klar her.
- Ja da. - Jeg kommer straks.
Ta det rolig.
Ingen kommer til å skade deg.
Objektet er aggressivt og viser primitiv, dyrisk atferd.
- Jeg antar at transplantasjonen... - Vann.
Hva sa du?
- Vann. - Du kan snakke.
- Vann. - Vann, selvsagt.
Vær så god.
Godt, hva? Forfriskende?
Objektet snakket og ba om vann. Hvem vet hva han er i stand til?
Hvilke ord kan du?
Kan du lese dette ordet?
Hva står det der? Kom an.
K... Ka...
Jeg satte selv inn stemmebåndene, jeg vet at de virker.
- Katt. - Katt, ja. Flott.
- Katt. - Flott. Og dette ordet?
Hva står det der?
Ps... Psy... Psykologi.
Du leser av deg selv. Det er utrolig.
Boken ved siden av, da?
Kloroform.
Jaså, det... Ta det rolig.
Vil du skrive noe? Her.
Hva du vil.
M.
A.
MAT
- Mat. - Mat.
- Mat, ja. - Mat.
- Mat! - Selvsagt er du sulten.
- Trenger du noe mer, så ring. - God morgen, professor.
Unnskyld at du måtte vente, dette går fort.
- Er du politi? - Hva er det som skjer?
- Lenora Samuel er elev her. - Jeg har aldri sett henne.
Hun var på Waltons forelesning og hun skule treffe ham her.
Hun har ikke blitt sett siden. Vet du noe om det?
Nei, jeg har ikke vært her siden i går morges.
Pleier kollegaen din å invitere unge jenter til laben om kveldene?
Ikke så vidt jeg vet.
Takk. Hvis du hører eller ser noe, så ta kontakt. Takk.
Unnskyld, kan du fortelle hva professor Walton sa til deg?
De diskuterte en praktikantplass i noen minutter, så gikk hun.
Så om du hører noe... Takk.
- Hva foregår? - Bare en misforståelse.
Stakkars jente. Håper ikke noe har hendt henne.
Hva gjorde hun her? Hva er det for praksis? Hva snakker du om?
Skoleledelsen gir meg tre studenter som assistenter.
Jeg tilbød Lenora en av plassene og hun takket ja.
- Ingen har informert meg. - Nei, du arbeider for meg.
De informerer meg først, så klart.
Har du hørt fra Isaac i det siste? Ikke jeg. Ikke familien hans heller.
- Du var vel den siste som så ham? - Det virker som en anklage.
Hva insinuerer du, Naihla?
- Ja, si det, professor. - Si hva?
Nonsens. Bare nonsens.
- Hodepinene din blir verre. - Det er ikke så ille. Den går over.
Kom her.
Jeg har villet vise deg noe.
Sånn ja, kom nærmere. Nærmere.
Husker du merket i brystkassen?
Jeg fant noe spennende som kan interessere deg.
Vil du ikke se selv?
Se selv.
- Nei. - Hva? Ikke vær dum! Kom hit!
- Naihla, vi har en jobb å gjøre! - Vi ses senere i kveld.
Professor F, du var ikke i timen i dag.
Jeg var nødt til å dra, det var et nødstilfelle. Nå er det bra.
- Hva heter du, nå igjen? - William. Jeg vil bare si...
Det du sa på timen om å ha Guds hånd inspirerte meg.
- Takk, det setter jeg pris på. - Selv takk. Det fikk meg til å tenke.
- Jeg vil fortelle... - Jeg har dårlig tid. Vi prater senere.
Jeg ville si at jeg leste om arbeidet ditt i Sveits.
- Mitt hva? - Arbeidet ditt i Sveits.
- Med Dr. Grunner. - Hvordan vet du om det?
Graver man dypt nok, så finner man alt.
Er det sant, om eksperimentene? Å gjenopplive dødt vev?
Hør her, din lille dritt! Ikke fortell noen om det.
- Hold munn om det! - Ok, unnskyld.
Jeg bare... Jeg tenkte at jeg kunne hjelpe deg.
Ok. Unnskyld.
Naihla, vent! Unnskyld, jeg vet at jeg tabbet meg ut.
Skal du bare gå din vei?
Vet du, jeg trodde at du var annerledes. Jeg falt for det.
- Og du fikk det du ville. Bravo. - Det er ikke sant.
Jeg elsker deg, men jeg er involvert i ting jeg ikke kan...
Victor, du trenger ikke forklare deg for meg.
Gjør det du må, det som er viktig. Jeg er ikke sint. Vi ses.
La meg godtgjøre det. Gi meg en sjanse til.
Jeg vil ikke miste deg. Det jeg fortalte om barndommen min...
Jeg har aldri sluppet noen så nær.
Jeg kan ikke forklare det. Når jeg er med deg, føler jeg et bånd.
Vær så snill, vi må ses igjen. Gi meg en sjanse til.
Victor...
- Hva har du på hånden? - Ingenting.
Herregud, er det et bitemerke?
Victor, hvor var du i går kveld?
- Svar! Hva er det du ikke sier? - Jeg arbeider med noe.
Jeg kan ikke fortelle. Jeg skal, ved rett anledning.
Vær så snill, du må stole på meg!
Hvorfor ser du sånn på meg?
- Jeg må gå. - Naihla!
Hei, unnskyld at det tok så lang tid.
Se, hva jeg har.
Vær så god.
Lukter det ikke godt?
Godt?
Du spiser for mye for fort.
Forbrenningen din klarer ikke så mye mat ennå.
Ja da, selv skyld. Du blir dårlig igjen.
- Gi meg den. - Forsvinn.
Naihla? Hva...
Naihla!
- Naihla, vent! - Hva er det for noe?
- Hold opp å skrike! Ro deg ned! - Slipp meg ut!
Naihla!
Naihla! Stopp. La meg forklare.
Jeg tar bort hånden. Lov å ikke skrike.
Hva har du gjort? Hva var det?
Jeg klarte det, Naihla. Den levende skapningen du så, jeg skapte den.
Jeg gjenopplivet den fra dødt vev. Jeg ga den liv.
- Det er umulig. - Forstår du ikke hva jeg sier?
Jeg har beseiret det som har plaget oss siden vi innså vår dødelighet.
- Jeg har lurt døden. - Jeg vet ikke hvem du er.
Ikke si det. Ikke se på meg som om jeg er gal!
- Det er du! Du innser det bare ikke! - Vær så snill, Naihla, ro deg ned!
Jeg skriker. Vil du ikke få 50 personer hit, så la meg gå nå.
Vær så snill, Naihla! Ikke si det til noen!
Hva søren?
Hallo, Dean.
Dean, hvor er du?
- Hva vil du? - Du må komme.
Hallo?
Herregud.
Hallo, doktor.
Carter?
Hva vil du?
Hva tror du? Jeg vil ut av dette råtnende liket.
- Det tar tid for vev å forynges. - Nei.
Det er ikke tid til det.
Hvis du transplanterte hjernen min til denne kroppen,-
- så kan du flytte den til en annen.
- Hva vil du jeg skal gjøre? - Finn en ny kropp til meg i kveld.
En ung, frisk kropp.
Ikke en laget av lik.
Jeg kan ikke. Jeg kan ikke drepe noen!
- Du drepte meg. - Du truet meg!
Jeg truer deg nå også.
Hvis du ikke gjør dette for meg,-
- så ser du aldri Naihla igjen.
- Ikke rør henne. - Jeg skal besøke henne i kveld.
Jeg fører henne til et sted der ingen finner henne.
Der ingen hører skrikene hennes.
Svir det ikke? Føler du det?
Men smerte kan være så mye verre. Tro meg.
Jeg kan få deg til å lide mer enn du trodde var mulig.
Du... Gjør dette for meg.
Etterpå tar jeg deg til henne. Så ser du meg aldri igjen.
Carter! Vær så snill! Vær så snill...
Jeg er ikke Carter. Jeg er bare et monster.
Vi ser om du fortsatt har adressen.
Stoney Brook Lane. Dit finner jeg.
Din jævel! Jeg skal drepe deg!
Vent her, jeg kommer straks.
Ikke rør henne! Hører du meg? Ikke rør henne!
Herregud.
Din jævel!
Hvem er det?
Hallo?
Hvem er det?
Victor, er det deg?
Svar, ellers ringer jeg politiet.
DET ER MEG. LUKK OPP.
Victor, er det deg?
Gud, hvorfor svarer du ikke?
- Nødtelefonen. - Noen prøver å bryte seg inn.
- Hvor er du? -2670 Stoney Brook Lane.
Politiet er på vei.
Herregud. De skrudde nettopp av strømmen.
- Jeg er så redd. Hjelp meg. - Rolig. Er inntrengeren i huset?
- Jeg tror ikke det. Jeg vet ikke. - Lås alle dører.
Fins det andre veier inn? Kjeller, bakdør eller vindu?
Hallo, professor. Hyggelig å se deg igjen.
- Hva vil du? - Du er så vakker.
Hold opp, vær så snill!
Skriker du, så river jeg deg i filler.
Se på meg. Se på meg!
Ser du hva han gjorde mot meg?
Din elskede Victor.
- Hvor er han? Hva har du gjort? - Ingenting, ennå.
Han skal få meg ut av denne kroppen.
Du skal sørge for at han gjør det.
Det er så lenge siden jeg fikk smake en kvinne som du.
Hold opp!
Vi skal gå.
Men først vil jeg ha et kyss.
Nei!
Rekk ut tungen.
Rekk ut tungen, ellers river jeg den ut.
Ja. Sånn ja.
- Hvorfor, professor? - Du hadde rett, Naihla.
Du hadde rett.
Forbannelsen er virkelig.
Userkara lever.
Og han vil ha deg.
Han tror at du er heksen som forbannet hans sjel for evig.
Jeg håper at du har studert svartekunst.
Det kommer du til å trenge.
Ikke skrik. Ikke gi fra deg den minste lyd.
Da dreper han deg.
Jeg gjorde som du ba meg om. Her er den du søker.
Befri min sjel, ellers må du tåle uutholdelig lidelse.
- Hva vil du? - Bryt forbannelsen og befri ham.
- Jeg kan ikke. - Prøv. Han er svært grusom.
- Professor Walton, hjelp meg. - Dessverre, jeg kan ikke hjelpe deg.
Hva gjør magien din og eldgamle trollformler for nytte nå?
Frykt ikke, Deres Høyhet. Vi finner den som kan heve forbannelsen.
Det holder!
Hvordan våger du? Senk ditt våpen.
Hvis du skader meg-
- så forviser jeg deg til helvetes mørkeste hull!
- Nei! - Slipp meg fri...
...så bryter jeg forbannelsen.
Deres Høyhet, ikke hør på henne. Hun prøver å lure deg.
Du har lidd lenge nok. Gudene har tilgitt deg.
Løgnaktige lille tispe!
Et godt forsøk, min kjære. Dessverre ikke godt nok.
Drep ham. Drep ham!
Drep ham for meg!
Victor!
- Victor! - Naihla?
- Naihla, her er jeg! - Victor?
Herregud, Victor.
- Hjelp meg å komme ut av lenken. - Tilbake. Tilbake, sa jeg!
Unnskyld.
Se på meg. Jeg er lei for det.
- Er du uskadd? - Ja.
Alt ordner seg, men vi må vekk herfra nå!
Herregud.
Kom an, Victor! Vi må vekk herfra!
Slipp meg fri.
Nei! Victor!
Løp, Naihla!
Bedrager.
Nei!
Hva i all verden?
Nei!
Herregud.
Victor.
Victor, du må forsøke å reise deg. Jeg er her. Vi prøver.
En, to, tre!
Victor, det er ok. Bare pust. Pust dypt.
Victor, ikke slipp taket.
Victor...
Din jævel.
Nei...
Nei... Nei!
Du forårsaket dette.
Du gjorde dette.
Nå er jeg fanget i denne kroppen.
Nei. Nei, vær så snill! La være!
Liker du dette ansiktet?
Husk at han gjorde dette mot deg.
Nei, vær så snill!
Carter!
Victor, se på meg.
Victor! Jeg trodde du var død.
- Jeg kom tilbake for din skyld. - Bli hos meg. Hjelpen er på vei.
- Får en historie du får å fortelle. - Ti stille. Ikke snakk.
Hva?
Jakken, sidelommen.
Ingen må få vite. Lov at du ødelegger den.
Jeg lover. Jeg lover.
Det er ok.
Jeg elsker deg, Naihla.
Jeg elsker deg også, Victor.
Victor!
Victor! Å, Victor...
Victor.
Objektet er aggressivt og viser primitiv atferd.
- Jeg antar at transplantasjonen... - Vann.
Hva sa du?
Tirsdag, 14. januar 2013.
Jeg heter Victor Frankenstein og skal dra på en oppdagelsesreise.
Den kommer til å forandre verden.
Tekst: Per Olav Wiborg-Maurstad www.ordiovision.com